Створивши світ у вигляді живої і не живої природи Бог Творець заклав непохитні закони  співіснування  та розвитку всього різноманіття  своїх творінь. Усталені закони Всесвіту працюють самі, без будь-якого зовнішнього втручання. Кожний закон функціонує в своїй природній царині підвладних йому чинників. Фундаментальним законам Всесвіту підпорядковані всі без винятку Божі творіння, до яких відноситься також і людина. Проте, людина є винятком в системі Всесвіту. Вона одночасно  ще залежна від законів іншої природи — духовної. Духовні закони є вимогами Бога встановленими для людини і мають вплив тільки на людину. Вони в своїй основі є непорушними, але мають виразну  притаманність — це відтермінований час винесення присуду за їх порушення.

Закони Всесвіту впливають на підвладні їм об’єкти односторонньо і безкомпромісно. Не зважаючи на те, що не завжди можливо їх науково обґрунтувати, дія їх завжди постійна, однозначна і зрозуміла. А для дії духовних законів необхідний одночасний збіг  Божого Промислу, та волі (бажання) живої людини виконувати їх.
   
Звично «промисел» означає промисловий видобуток (риби, вугілля …) чого не будь, а також має значення — займатися певною діяльністю як засобом для існування. 

В православ’ї термін «Божий Промисел» означає спільні дії Бога та людини на шляху до здійснення задуманої Богом мети. В Промислі Творець створює людину і  встановлює для неї основні віхи подій за період її життя. Роль же людини: наповнити проміжки між віхами своїми вчинками. Це позволяє людині проявити свою вільну волю, користуючись наданим їй правилом вибору. Божий Промисел також встановлює людині місце географічного перебування, місце в соціальному статусі й накладає обмеження на результативну дію волі людини. А відтак,  людина не може звершити багато своїх задумів навіть тоді, коли вона наділена великою владою над собі подібними. Обмеження  результативної дії людської волі є чинником  частини  долі людини. Другу частину своєї долі, людина творить сама. Від  людини, і тільки від людини, залежить: робити добрі вчинки, або зло. Вчинки людини формують її внутрішнє, суб’єктивне, розуміння щастя. Щастя — це розуміння людиною якості свого морального задоволення.
Обмеження  результативної дії людської волі не визначає місце перебування людини після загального Воскресіння.  Це визначає людина сама собі за період земного життя користуючись наданим їй Богом правом вибору для проявлення своєї волі. А волю людини, тобто бажання людини відносно будь-кого і будь-чого, Бог не змінює ніколи. Воля людини для Бога є непорушною, і не тому, що Він не має можливості її порушити, а тому, що Він так для себе постановив.  Прикладом непорушності людської волі є події в Едемі: праотці захотіли з’їсти заборонений плід і з’їли, але не змогли реалізувати своє намагання стати богами, через заборону на подальше перебування в Едемі. З святоотцівських джерел, та й не тільки з них, відомо, що при певних діях людини Всемогутній Творець може змінювати свої наміри відносно людини. Це ще раз підтверджує, що Божий промисел це спільна творча праця Бога і людини.

Православний термін «Божий Промисел», часто асоціюють з терміном введеним протестантами — «Божий план». Це невірно, адже план (від латинського  planum — рівне місце, площина) багатозначне слово, одним із значень якого є: система взаїмопов’язанних, об’єднаних загальною метою завдань, що визначають порядок та послідовність виконання певних дій для досягнення мети. В плані є творець і виконавець плану, але в ньому немає місця для спільного творіння. 
Бог Творець, коли створив людину, відразу ж установив для неї духовний закон в Едемі, а з часом установив духовні закони для земного життя, дозволив порушувати їх в час життя на землі, і одночасно суворо попередив про неминучі катастрофічні наслідки тих порушень. Також  встановив певні взаємини людини з духовними законами та Богом.

Духовні закони разом із взаєминами встановлюють деяку систему правил поведінки людини. Цю систему назвемо регламентом. 
Регламент  (французьке:  règlement від латинського  regula — правило) — звід, система будь яких правил, які визначають порядок і організацію якої-небудь діяльності.

Взаємини між людиною та живою і не живою природою розглядуватися не будуть, адже вся природа Богом віддана людині, і дії людини відносно природи за собою ніяких наслідків для людини не несуть. Але необдумані дії відносно природи можуть створити побічно  проблеми  для іншої людини,  а це вже є порушенням закону (гріхом).
Взаємини єднають  людину і регламент з Богом. Це об’єднання формально можна представити як тріаду.

Тріада (грецьке Τριάδα — трійця) — єдність, утворена трьома роздільними членами або частинами. 
Тріада представляється числом три і є оптимальною величиною, самодостатньою для творіння. В це число входять: творець, виконавець і регламент. Так задумано Богом. Свята Трійця це також є тріада. Тріада Святої Трійці аксіоматично дуже точно описується Символом Віри, який в перших віках н.е. соборно уклали Отці церкви. В тріаді Святої Трійці є Бог Отець, який є Творцем всього. Виконавцем є Син Божий — Господь Ісус Христос, який, користуючись правом вибору, виконує волю Бога Отця, приймає людську плоть, а згодом і смерть. Законом є Святий Дух — Господь животворящий,  який все оживляє і научає, тобто, встановлює закони життя.
 
Божим промислом передбачено різновиди тріад з участю людини. Назвемо ці тріади за назвами їх чільних членів. Таким чином, ми отримаємо такі тріади: тріада Бога, тріада  ідола, тріада людини.
Тріада Бога складається: з Бога Творця, із самодостатньої людини та регламенту. Ця тріада головна, оскільки Бог заснував світ, і зрозуміло, що Він очолює все, і Його воля безпосередньо впливає на все. Людина в цій тріаді є виконавцем установленого Богом  регламенту.
Тріада ідола  складається: з ідола із якостями бога, з самодостатньої людини та регламенту.
Тріада людини складається: з людини-творця, людини-виконавця та регламенту. 
В кожну мить свого життя людина задіяна в одній з цих трьох тріад. Бог явно присутній тільки в своїй тріаді, в інших тріадах Його присутність не явна. Але воля  Його виражається регламентом, який є обов’язковим для всіх тріад.
Тріадам властиві внутрішні взаєминами, тобто, прямі і зворотні взаємодії між її членами, які будуть розглянуті в аналізі кожної тріади в окремості.