Стасе, моє Вам вшанування. 
Вологий рушник їм, звісно, не допоможе. Ще із дитинства я помітив, що руцькім смішна будь-яка мова. Пам’ятаю, як мої приятелі сидять біля солдату з будбату та й питають його: як по-вашому те чи інше. Він відповідає, а вони регочуть після кожного слова. 
Я їх питав, що ж такого смішного в мові якогось солдата з Середньої Азії. Відповідали - все одно не зрозумієшь.  Так і є - не розумію й досі. 
Люди якогось намагаються зрозуміти один одного, а нашим північно-східним сусідам - навпаки. Аби пореготати дали.