>  Для християнина авторитетні і визнаються ним лише ті рішення, які грунтуються на авторитеті Божого слова, тобто на авторитеті Бога. 
Давайте визначимо що то є Боже слово.
>Все інше не має жодного авторитету і цінності. Більше того, воно не тільки не має цінності, а ще й шкідливе, бо такі рішення спокушують християнина замість того, щоб виконувати Божу волю, виконувати людську. Чи приведуть такі рішення до спасіння? Очевидно, що ні.
> Тому не треба посилатись на рішення соборів- більшість з них не були легітимними через відсутність кворуму, тобто навіть формально вони не предстваляли Церкву. А якщо дивитись на їхні рішення, то й вони здебільшого були єретичними.
 Ви казали що визнаєте рішення І і ІІ Вселенських Соборів що сформували Нікеє-Цареградський Символ віри. Точніше, що приймаєте цей Символ.  Цей символ віри, по-Вашому, є Божим словом?
Помісний Карфагенський Собор  відбувся в 252 році, постанови якого про хрещення немовлят не були засуджені. 
>>Поручитись можна за віру, бо ми самі грішимо, хоча не хочемо цього. Ми ручаємось при хрещені дитини, що вона буде виховуватись в християнській православній вірі. Тому, обираються ще й хресні батьки для дитини, які б допомагали виховувати дитину в православ\'ї.
>  Ви вже говорили, що ви поручаєтесь. І я Вам на основі Божого слова показав, що поручатись взагалі- гріх, а, тим більше, в такому ділі, як хрещення. Ви ще можете пообіцяти, що будете виховувати дитину в євангельській істині, але Ви не можете поручитись за свою дитину, що вона, ставши дорослою, вибере шлях служіння Господу і пообіцяє Йому це. А це і є суть хрещення. А що таке "поручитись за віру",- взагалі незрозуміло. По-моєму, це якийсь абсурд, абракадабра. 
Я можу поручитись що поки я відповідаю за дитину, то вона буде вірувати.
>>БО ДОРОСЛИЙ НЕСЕ ЗА СЕБЕ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ, А НЕМОВЛЯ - НІ.
> Отже, якщо дорослий несе відповідальність, то він може обіцяти те, що має намір виконувати, тобто, в нашому випадку, обіцяти Богу добросовісно служити, що й є хрещенням. А дитина не може цього зробити, тому їй хреститись не можна. Та й потреби такої немає, бо вона й так, у випадку передчасної смерті, попадає до Бога, а не в пекло.
Справа не тільки в смерті дитини, а більше в ЖИТТІ дитини.
>>Через святе хрещення Бог посилає особливу благодать (благодать хрещення), подібно до того, як через рукопокладаня Господь дає особливу благодать для служіння.
> Хай навіть так, але дітям ще якась благодать, крім тієї, яку вони мають, не потрібна. Ім Царство Боже належить без хрещення.
Хре́щення — найперше Таїнство, таїнство духовного перенародження, яке звершується над людьми, що вступають до Христової Церкви. Про його значення Христос сказав Никодимові: «Істинно кажу тобі: хто не народиться від води й Духа, той не може ввійти в Царство Боже…» (Ів. III, 5). Сам Ісус Христос хрестився від Івана в Йордані. Кого хрестять, тричі занурюють у воду,  занурення означає духовне умирання для гріховного життя і зняття первородного гріха Адамового. А виринання з води — духовне народження від води й Духа в нове християнське життя.
> Це те саме, якби Ви хотіли пити і вам запропонували напитись з джерела і ще додатково дали столову ложку води.
Нехрещена дитина не є християнином.
>>Чому Одна й Та ж Церква визначила канон Писань і сформувала Апостольські Передання, то Ви одну частину цієї спадщини приймаєте, а іншу ні? 
> Тому що Церква одні тексти визнала богонатхненними, а інші- ні. Якби ті, інші, також були апостольськими, то були б і богонатхненними, а отже, були б включені в Канон, а так - вибачте.
Які інші ні? Давайте, конкретно. Чи Ви приведете хоть один приклад правильно...
>>У перші три століття Християнської Церкви, християни, схоже, не мали загальновизнаного Новозавітнього канону.>
>>Новозавітній канон в сучасному вигляді вперше був викладений Афанасієм, єпископом Александрії, в 367 році в листі написаному церквам в Єгипті. До того часу канон став більш-менш сталим.>
>>Таким чином, затвердження канону Вселенським Собором стало лише формальним його визнанням, а не створенням чи відбором книг, які можна було б до нього включити, бо сам Бог діяв через вірних йому людей, скеровуючи їх на всіх стадіях процесу з визначення священних книг, що в повній мірі викладають Його волю для людей.>
> Тому ми й маємо Канон.
>>Повний біблійний канон прийнятий як католиками так і православними, за винятком деяких сект, містить у Новому завіті 27 книг.
>> За логікою, не можна сумніватись в Переданнях, які були записані раніше, ніж визначений Канон Біблії, тобто 367 р.
> Правильно. Були й до того людські писання, хоч і дуже схожі на богонатхненні, напр., Маккавеїв, Сираха.
 Ми говоримо за Новозавітній Канон.
> Дурний термін-"воцерковленість". Нема християнства без Церкви і Церкви без християн. Християни- послідовники Христа - всі пройшли через покаяння, хрещення і регулярно приймають причастя. Якщо цього нема, то нема і християн. То про яку "воцерковленість" може йтися?
>
>>> Хто сказав? Святі - і служителі і їм служать. Тільки не на небі, бо там служіння уже не потрібне, а на землі, бо служити треба живим людям.
>> Давайте докази що ми додали, а не прийняли раніше Писань.
> Ми постійно лише про наведені докази і говоримо: хрещення дітей, молитви до мертвих, поклоніня святим і Марії, чернецтво та ін. єресі.
>>Ще Карфагенський Собор 252 року обґрунтував необхідність хрещення малят тим, що хоча такі не згрішили індивідуальним чином, проте вже успадкували від падшого Адама природне тління. «Не повинно забороняти хрещення малятку, яке, лише народившись, ні в чому не згрішило, а лише, походячи по плоті від Адама, прийняло заразу древньої смерті через само народження».
>>Згідно з християнською доктриною в результаті початкового, перворідного гріха прабатьків — Адама і Єви — жало гріха проникає в кожну людину без винятку. В результаті цього всяка людина з\\'являється на світ в єстві, вже зараженим тлінням, а воля її з ранньої молодості виявляє зручноприхильність до укоризненого гріха. Таким чином, для всіх нащадків прабатьків перворідний гріх видається на зовнішній погляд не як особистий гріх людини, але як спільна порочність, гріховність, як стан, що характеризується деформованою по відношенню до здорового стану прабатьків — Адама і Єви — духовно-тілесною сферою.>
>>Псалмопівець Давид красномовно говорить про це в покаяльному псалмі: «Ось, я в беззаконні зачатий, і в грісі родила мене мати моя» (Пс. 50, 7). Цими словами Писання підтверджує, що, по суті, вже в момент зачаття людина стає «перворідногрішною».>
>  Для християнина авторитетні і визнаються ним лише ті рішення, які грунтуються на авторитеті Божого слова, тобто на авторитеті Бога. Все інше не має жодного авторитету і цінності. Більше того, воно не тільки не має цінності, а ще й шкідливе, бо такі рішення спокушують християнина замість того, щоб виконувати Божу волю, виконувати людську. Чи приведуть такі рішення до спасіння? Очевидно, що ні.
> Тому не треба посилатись на рішення соборів- більшість з них не були легітимними через відсутність кворуму, тобто навіть формально вони не предстваляли.
Вселенський Собор не тому Вселенський, що має кворум, а тому що має статус Вселенського. Церква це не демократія.  Були часи коли православні єпископи були в меншості, тоді що, вони повині були прийняти думку більшості??? Вселенськиим Собор міг бути тільки тоді коли він був в єдності з Єпископом Рима - який отримав від Христа ключі православної віри - незалежно від того, хто його прийняв, а хто ні, а хто бойкотував. 
 >А якщо дивитись на їхні рішення, то й вони здебільшого були єретичними. Я Вас просив не посилатись ні на що, крім Божого слова в своїх відповідях, тому не приводьте ніяких інших текстів, крім біблійних. Бо решта текстів мають таку ж цінність і авторитет, як і написи на паркані. 
> Тому,якщо маєте щось заперечити, на основі Божого слова проти того, що хрещення дітей- єресь, то приводьте відповідні цитати, а не людські вигадки.  
Догматичні визначення Вселенських Соборів я вважаю Божим словом.
>>Поручитись можна за віру, бо ми самі грішимо, хоча не хочемо цього. Ми ручаємось при хрещені дитини, що вона буде виховуватись в християнській православній вірі. Тому, обираються ще й хресні батьки для дитини, які б допомагали виховувати дитину в православ\'ї.
>  Ви вже говорили, що ви поручаєтесь. І я Вам на основі Божого слова показав, що поручатись взагалі- гріх, а, тим більше, в такому ділі, як хрещення. Ви ще можете пообіцяти, що будете виховувати дитину в євангельській істині, але Ви не можете поручитись за свою дитину, що вона, ставши дорослою, вибере шлях служіння Господу і пообіцяє Йому це. А це і є суть хрещення. А що таке "поручитись за віру",- взагалі незрозуміло. По-моєму, це якийсь абсурд, абракадабра.