>>Це Ваша задача зробити людей ідіотами (буквально), щоб вони були поганими громадянами, щоб висміювався патріотизм та честь.
>
>Ніякої задачі, тим більш такої, в мене нема. В мене є лише повеління Господа звіщати Його Євангеліє, проповідувати Його істину і закликати грішників до покаяння і примирення з Богом!
>Щодо висміювання — то це справи коміків. Ніколи цим не займався і не хочу. Тут не сміятися треба, а плакати, бо честь і патріотизм зливаються з ідолопоклонством і безбожництвом. Честь і патріотизм — це добре, але якщо не впадати в язичницьку крайність.
>
>Я стараюсь менше спиратись на людські авторитети, а більше на авторитет Бога, але якщо хтось каже істину, можна і його процитувати. Думаю, ви чули про такого митрополита: Андрія Шептицького. Так ось, що він сказав 73 роки назад: “Не знаю, з якої ініціативи і для якої причини українські патріоти носять малу відзнаку тризуба без хреста. Коли святий Володимир і по ньому усі українські князі вживали як державну ознаку тризуб з хрестом, треба визнати тризуб без хреста за символ повороту до поганства і за сумну ознаку переваги безбожницьких течій серед нашої нещасної спільности… Подібним проявом безбожництва буває заміна словами «Слава Україні!» відвічної похвали віддаваної Христові: «Слава Ісусу Христу!». Очевидно, ніхто з українців не може мати нічого проти поклику «Слава Україні!», але тим словом заступити акт релігійного прославлення Христа є виразною тенденцією усунути Христа і поставити батьківщину на Його місце… Закликаю усіх християн енергійно поборювати ті два прояви безбожництва в практиках українського патріотизму» (від Митрополичого Ординаріяту, у Львові 6.09.1941).
>
>Ось вам і крайність у патріотизму... Якось спочатку Майдану чулось і “Слава Україні”, і “Слава Богу”. А зараз я не чую ні “Слава Богу”, ні “Слава Ісусу Христу”, тільки слава “Слава Україні”. Саме про це і сказав митрополит ще 73 роки назад.
>
>Патріоти... Якщо ти патріот своєї батьківщини, то спочатку навчись бумажку кидати у смітник, а не на землю, не використовуй лайливих слів та поважай літніх людей... 
>
>>Ви шукаєте доказів в певному вірші певного розділу. Ви розглядаєте кожну точку картини, але не бачите цілої картини.
>
>Я не собі доказів шукаю. Мені це вже давно відкрито Богом: і точки в картині, і цілком вся картина. Це я вам і таким, як ви, надаю певні докази зі Святого Письма, щоб ви відвернулися він язичництва і повернулись до Божого світла.
Слова "Слава Україні" віри не стосуються, тому не можуть вважатися і бути язичництвом, тому що язичництво це теж віра.
>
>>Але ж ця любов і прославлює.
>
>Коли ви вже перестанете відповідати якось закручено. Скажіть прямо: я люблю Україну, тому вигукую: “Слава Україні”. Я люблю жінку, тому вигукую: “Слава жінці”. Я люблю сонце, тому вигукую: “Слава сонцю”. Скажіть прямо, що ви так кажете, щоб була зрозуміла ваша позиція як в теорії, так на практиці.
Я вигукаю "Слава Україні" тому що знаю українську славу з української історії.
>
>Я, наприклад, кажу прямо, що люблю жінку, людей, країну, сонце, але вустами не віддаю всьому цьому слави, а лише Богу — Творцю.
>
>>Дайте їй з плоду рук її, і нехай її вчинки її прославляють при брамах! (Приповісті 31,31)
>
>О, це вже добре. Хоч щось процитували з Біблії. Але хочу вас розчарувати. На жаль, і цей текст сюди не підходить. Тут написано: “нехай її вчинки її прославляють”. “Вчинки”, а не вуста людей.
Не смішіть. Вчинок більший за уста. Уста тільки констатують дійсність. Якщо б Україна немала слави то, слова "Слава Україні" не мали б значення та цінності. Але ж говорячи "Слава Україні", ми звіщаємо ту славу, яка вже належить Україні. 
Я величаю і прославляю також Пресвяту Богородицю, Матір Бога нашого - але Вона є Творінням Божим. А Ви кажете що не можна славити творіння!
>
>Нехай Бог вас благословить і просвітить світлом Своєї істини!