>Скажите как жить в этом мире, чуствуя вину, за приченённый вред людям и близким и чужим. Вред который я не хотел и не думал причинять. Но ведь люди пострадали. Кто материально , кто морально. Может быть я гдето смалодушничал, гдето страх загнал меня в угол. В итоге я живу отшельником с угрызениями совети. Что делать? как быть? Ведь раз я пока ещё жив, я чтото должен зделать в этой жизни для того чтобы искупить свою вину, хоть я её и не совсем признаю.

ДЛЯ ПЕРЕВОДА ИСПОЛЬЗУЙТЕ Переводчик Google
 
Володимир, з вашого звернення не зрозуміло в що  Ви  вірите. Я сам належу до православних московського патріархату. Того розбір Вашої проблеми буде тільки з православної точки зору. Якщо така моя позиція не влаштовує, то не старайтеся мені що не-будь доказати, або нав’язати, — реагувати не буду.

>для того чтобы искупить свою вину
З святоотцівського вчення можна сказати одне: ніхто у світі не здатний викупити свою вину. А відтак, Вам потрібно поміняти філософію свого життя.  Викуплення відбулося один раз, і більше не буде. Це викуплення зробив Господь Ісус Христос. Він за прощення наших гріхів заплатив своєю кров’ю. А людина може тільки покаятися, і більше не допускати собі грішних вчинків. В миру часто обіцяють спокутувати свою вину або вимагають від когось це зробити, та це не правильний вираз. Того православна Церква вчить: потрібно каятися, а не спокутувати чи викупляти провини. Щоб було зрозуміло що таке каяття, наведу приклад: В море людина вилила випадково чужу склянку чаю, зрозуміло що вернути в склянку вилитий чай не можливо. А щоб вийти з неприємної ситуації, остається тільки вибачитися перед тим кого скривдили, і надалі бути більш уважним.

Плин часу є тим самим морем, а склянкою чаю є наші поточні справи. Час ми не можемо вернути або зупинити, так само як не можемо в буденних умовах зібрати з моря вилитий чай.  Більше того, сам факт виливання чаю  зафіксований, і за нього потрібно звітувати. 
Про звіт нам постійно нагадує совість.

> Скажите как жить в этом мире, чуствуя вину, за приченённый вред людям и близким и чужим.
Жити треба просто: повірити в Бога, повірити в то — що тільки Він один може на дати мир в душі, повірити в то — що вимога Бога надіятися на Нього, є єдиним лікарством від всяких бід, повірити в то — що Бог милостивий до нас, якщо ми приносимо чистосердечне розкаяння і намагання не звершувати більше гріхів. Підкреслюю: намагання, а не клятву що більше грішити не будемо. Людині без спокус прожити не можливо, а це означає що в нас варіантів згрішити — безкінечність.

Попробуєте це втілити в своє життя, і з часом совість Вас не буде мучити.

> свою вину, хоть я её и не совсем признаю 
Хід думки не вірний. Адже частина Вашої Вини все таки є. Це означає, що тієї частини було достатньо, щоб Божий Промисел  поставив Ваш егоїзм на місце. Нам все дається від Бога, це також треба пам’ятати. Подумайте самі, що з того що машина справна, коли в неї спущено одне колесо. Їхати можна, але як довго? 
Того не перекладайте вину на інших. Бо це гріх осудження ближнього. Покайтеся за це.

> В итоге я живу отшельником с угрызениями совети. Что делать? как быть? 
Потрібно йти в церкву і наладити життя по заповідях Божих. Церква вчить що хліб треба заробляти чесною працею. Вона не забороняє ні одної професії, не забороняє займати будь-який щабель соціального статусу (від жебрака до президента). Забороняє тільки те, що є антиморальним відповідно вченню Господа.
 
> Ведь раз я пока ещё жив, я чтото должен зделать в этой жизни 
Признання Бога та життя згідно Його законів і є сенсом життя. Це все, що не тільки Ви, але й будь-хто повинен зробити. Все інше приводить до біди, якщо не в час проживання на землі, то після смерті. Але покарання не минути. Це так само як нема куди дітися з підводного човна, коли він занурений.

> Может быть я гдето смалодушничал, гдето страх загнал меня в угол
Воцерковлена людина такої проблеми не має. Адже в серйозних справах, вона звертається за благословенням, а коли людина відчуває що на задуману справу взяти благословення не зовсім «зручно» то вона відкидає своє рішення. А це дуже мінімізує ризики.     
Дерзайте!