Нерозумію. Чому всі неможуть бути як діти прямими, без комплексів,безтурботними,повними щирості і відкриті для любові . Хоча і діти в силу обставин швидко дорослішають, стають жорстокими бо їх колись зрадили, завдали ран, недолюбили. І цих дітей, чи вже дорослих людей комусь треба полюбити, щоб і вони могли любити. Та завжди якісь страхи заважають нам це робити і ми ранемо знов і знов тих кого можем любити. Чому Бог забрав маленького сергія, який своїм життєвим прикладом змігби змінити стільки людей. А ця стаття особисто в мені викликає заздрість, чому я ненародилась з такими помислами, такою свідомістю, таким ролзумінням Бога Його любові, та заповідей?