>Последние года 4 постоянно плачу в церкви у икон - ну не могу сдержать слез,и ни как это не остановить. Никогда не была слабонервной, от фильмов не пакала. А тут?! Стала реже бывать в церкви - Город у нас небольшой все друг друга знают, начали спрашивать, что у меня за горе. А я и не знаю, что ответить - нечего.... Спасибо.

ДЛЯ ПЕРЕВОДА ИСПОЛЬЗУЙТЕ Переводчик Google

Постійний плач у святих був пов'язаний з свідомим почуттям своєї гріховності, та був зовнішньою ознакою глибокого каяття. Гріховність святі розуміли не як загальне твердження в значенні: живу – значить грішний, а як конкретні проступки перед Богом. Яскравим прикладом такого плачу є плач апостола Петра після усвідомлення вчинку відречення від Господа Ісуса Христа (Мт. 26:75). Можна привести і інші приклади. 
 
З Вашого повідомлення Любо, зрозуміло, що реального і дуже значимого у Вашому житті гріху, Ви за собою не замічаєте. Є тільки констатація результату, тобто плач. Попрошу Вас не лякатися, це нормально. Часто буває що людина грішить, але не вважає свої поступки за гріх. Так тому, що на поведінку людини впливають її власні переконання і і живі приклади оточуючих. Та це не означає що ця людина погана, просто усвідомлення деяких гріхів, в певних випадках, по Божому Промислу наступає у підходящий момент життя. Але, душа, по Божому Промислу, може каятися за ті не відомі Вам гріхи, що і виражається плачем, але розум не завжди здатний це осягнути.
 
Мені приходилося зустріти одного сподвижника, який замість слів на сповіді гірко плакав. Сльози в нього текли рікою, але лице при цьому було дуже спокійним. Ієромонах який його сповідав стояв розгублений, не знаючи як поступити, та в решті решт, він відпусти йому гріхи і дав благословення для прийняття Святих Таїнств. 

В розмові з цим сподвижником, я узнав, що він побував в горах в пустині у іншого сподвижника, вирішив себе попробувати в якості пустинника. Був не довго, всього два тижні. Потім зійшов в монастир і підготовився до генеральної сповіді. Коли готовився, то неочікувано для себе знайшов у собі декілька гріхів які вважав за норму свого життя.

Бачив, також, плач чоловіка, який свій шлях в православну віру, проклав через секту християнського штибу. Секту, на початку свого пошуку Бога, вважав за непорушну істину, а саме перебування у ній як нормальний духовний крок у своєму житті.

Любо, я вам пораджу також підготовитися до генеральної сповіді. Це сповідь яка охопить Ваш життєвий період від семи років до дня сповіді. На сповіді потрібно назвати всі гріхи, навіть ті,  які Ви вже сповідали раніше. Про таку сповідь Вам заздалегідь необхідно домовитися із священиком,  адже вона займе у нього деякий час, який він не завжди може собі виділити. Для серйозної підготовки у Вас піде декілька днів. Якщо не надієтеся на свою пам'ять то занотуйте собі все що згадаєте.

Творець інколи вимагає від людини  попрацювати над своїм минулим життям. Це потрібно людині так само як  спортсменові потрібен  розбір проведеного змагання. Тобто це наука на своїх помилках.  Ваш духовний стан штовхає Вас на посилену роботу над собою.

Від церкви не потрібно ухилятися. 

Надіюсь що після генеральної сповіді все у Вас стане добре.

Спаси Вас Господи!