ТРІАДА ЛЮДИНИ 
1 частина

Як вже говорилося вище, інтуїція є своєрідним одностороннім каналом зв’язку від вищих сил до людини.

Значення слова «інтуїція» (від латинського intuition — уважно дивлюсь) — в ідеалістичній філософії та психології містична здатність безпосереднього розпізнавання істини без обґрунтування за допомогою доказів.

Розглянемо в яких випадках і якими «вищими силами» використовується цей односторонній зв’язок, що названий інтуїцією. Християнам добре відомо, що єдиним і нероздільним творцем і володарем світу є Бог і все підпорядковується тільки йому. Але по Божому задуму до людини має доступ також і диявол. Можливості диявола по зрівнянню з Божими мізерні, це доказується тим, що він не здатний що-небудь створити нове. Адже він користується тільки тими знаннями і силами, якими наділив його Бог в час створення його в якості Ангела світла. Одначе, знання людини, по зрівнянню з його знаннями і можливостями, просто нікчемні.

До перших людей, Адама і Єви, диявол говорив напряму. Після їх гріхопадіння він, по волі Бога, був вимушений говорити до людини через посередника. Таким посередником стало те, що названо інтуїцією. Через інтуїцію до людини звертається  і Бог, і диявол. Голос інтуїції звучить не сміливо, але дуже часто переконливо. Згідно з Божим Промислом через інтуїцію надається тільки підказка для прийняття рішення , а не рішення. Будь-яке рішення людина формує на базі права вибору проявлення волі. Право вибору осягає собою не тільки інтуїцію і такі чинники, як життєвий досвід та регламент, але і совість.
 
Совість, окрім того що є складовою душі і в своєму  первісному виді містить істинно Божі закони, має дивну властивість поповнювати своє сховище законів новими законами, і ці поповнення використовує в першу чергу. При застосуванні нового закону істинний початковий закон ніби втрачає силу дії, а при кількаразовому застосуванні нового закону істинний  закон перестає зовсім діяти, але він не знищується, а неначе здається в архів. Ізоляція істинних законів надає людині можливість робити гріхи будь-якого ступеня тяжкості, та вважати себе праведним і безкарним. Та це самообман, совість людини повністю підвладна Божому Промислу. Тому істинно Божі закони в будь-який момент можуть виникнути і почати повноцінно оцінювати проведені зміни регламенту, не зважаючи на титанічні психологічні зусилля власника совісті зупинити цю дію. Властивість совісті змінювати регламент, доповнюючи його і не знищуючи попередніх установ, в священних писаннях згадується як книги та сувої, в яких зафіксовані всі думки і поступки людини. На відміну від  Бога, який змінював регламент тільки з необхідністю якісної зміни майбутнього для людини, людина змінює регламент в залежності від тимчасових обставин, за ради короткочасної користі, і робить це часто, не зважаючи на виникаючі протиріччя з істинними законами.  Властивість совісті доповнюватися новими законами (змінювати регламент) відкрила людям можливість використовувати право вибору проявлення волі в повній мірі. Ця властивість дозволяє віддалитися від Бога, тобто, реалізувати реально перехід людини з тріади Бога в інші тріади.
 
Розглянемо перший такий перехід на прикладі перших людей, який відбувся із-за порушення першої заповіді, яка говорить: «Я Господь, Бог твій, нехай не буде в тебе інших Богів, крім Мене».

Диявол розказав праматері, що те про що говорить Бог, не зовсім відповідає дійсності. Єва не маючи ніякого життєвого досвіду з наслідків порушень Божої заборони, користуючись правом вибору, відкинула постанову Бога про заборону, і схилилася до слів біблійного змія. Своєю свобідною волею праматір прийшла до виводу, що Бог говорить неправду. Зрозуміло, що диявол автоматично зайняв місце Бога по причині признання його правдомовцем. Одночасно  він зробився володарем над Євою, так як вона погодилася виконати його волю — з’їсти заборонений плід. Праматір не розуміла тоді, що вона прислужилася  сурогатному богу, а власне, створила собі ідола, до якого привела і праотця Адама. Після вигнання Адама і Єви з Едему, диявол втратив прямий контакт з людиною. Він став невидимим, закулісним, свої лжепогляди розпочав нашіптувати людям через інтуїцію. Свою невидимість диявол  взявся використовувати з певною користю для себе, оскільки людина часто сприймає почуте через інтуїцію за свої думки, то вона починає себе возвеличувати. Це одне, а друге і найголовніше — якщо диявол невидимий, то можливо він і не існує. А відтак Бог стає непотрібним, адже людині тоді не має від кого оборонятися. Людина починає опиратися нібито на свої сили. Чому «нібито»?, та тому, що Бог, незалежно від того, чи визнає його людина, чи ні, все-таки  Своїм Промислом впливає на людину, а диявол одночасно також спонукає людину виконувати його наміри.

Досвід порушення регламенту, набутий праотцями, даром не пройшов. Їх нащадки мали в совісті закладену нову заповідь: «є інші володарі (боги)» і деякі з них почали активно нею користуватися, що призвело до тотального ідолопоклонства.

В тріаді ідола диявол, використовуючи свою невидимість, через інтуїцію видає рукотворне за духовне, і від імені рукотворного ідола керує людиною по законам тріади Бога.
 
Тріада ідола відводить людину від Бога. Та все-таки в цій тріаді людина признає над собою вищу силу. З цієї тріади людині не легко вирватися, але з великою долею вірогідності, можливо перейти в тріаду Бога. Це показала багатовікова практика проповідування Євангелія, в результаті якого були масові навернення ідолопоклонників до Бога.
 
Перспектива людини повернутися в тріаду Бога є згубною для диявола. Тому він веде з людиною запеклу боротьбу з єдиною метою, відокремити її від Бога настільки, щоб вона не згадувала Бога навіть в уяві. Для цього диявол через інтуїцію спонукає людину до переходу в тріаду  людини, в якій-би людина визнавала богом тільки себе.

Людина є обов’язковим явним членом усіх перечислених тріад. Але тільки в тріаді людини цілість людини порушується. Тут людина розділена і виступає окремо в ролі творця, який є очільником тріади та окремо в ролі виконавця. Цей дуалізм лежить в двоякій природі людини. Як відомо, людина в своїм першоджерелі складається з душі і тіла. Душа є компонентою Бога, а відтак, вона наділена певною часткою здатності творити. Тіло ж є фізичним матеріалом, який будучи оживленим і маючи визначені фізичні параметри, здатне виконувати передбачені Богом фізичні функції. Тіло є виконавцем задумів людини-творця.  Подвійний устрій людини наглядно проявляє себе  у випадку відокремлення людини від суспільства, коли життя своїми поточними вимогами заставляє приймати певні рішення, якими відкриваються творчі риси людини, а подальша реалізація прийнятих рішень проявляє матеріальну сутність людини-виконавця. Людина-творець та людина-виконавець часто ідуть на компроміси один з одним, не зважаючи на порушення регламенту.

Творчий потенціал людини-творця ні по яких параметрах не порівнюється з безмежним потенціалом Бога Творця. Творчий потенціал людини не спроможний створити об’єкт, який би не був відомий Богу. Це по Промислу Бога будь-який новий, раніше не відомий витвір, підказується людині в формі інтуїції, або в формі результату аналізу досліджень. Людині Бог надав здатність відтворювати тільки ті об’єкти, які Промислом Божим призначені для технологічного розвитку людини. Якщо б людина змогла створити що-небудь не відоме Богу, то тоді би матеріальне творіння людини було б цінне для Бога. Це те, що стосується багатьох винаходів і наукових відкриттів. Проте, окрім сказаного, технічний прогрес багатий також значною кількістю новацій, які згідно Божого Промислу, дійсно досяжні людському розуму, без втручання вищої Сили, як логічний результат аналізу і життєвого досвіду.