>Слаб я в Украинском, но отвечу на сколько понял:
>Я ищу место в котором смогу оставить все мирское позади и жить духовно,ведь не смотря на то что у всех монастырей (православных) один устав, правила и миропонимание, все же они отличаются друг от друга.
>Мой поиск есть поиск духовный, в первую очередь надо найти\увидеть её (душу), найти с ней общий язык, утвердить в себе и потом открыть миру.

ДЛЯ ПЕРЕВОДА С УКРАИНСКОГО НА РУССКИЙ ИСПОЛЬЗУЙТЕ  Google

Монастирі відрізняються між собою як уставами так і способом налагодженого життя. Незмінним в монастирях є тільки богослужебний устав. Але час відправи чина Утрені в різних монастирях по-різ-ному. Є монастирі в яких Утреня відправляється майже після півночі. Тоді служби ідуть цілу ніч з нетривалими переривами, а літургія закінчується приблизно у восьмій годині ранку.

Також є монастирі, які притримуються, так званого, чину «Неусипних». В таких монастирях цілодобово братія або сестри вичитують Псалтир. Це, як правило, монастирі в яких високі вимоги до дотримування аскетичних правил.

А взагалі, уклад життя в монастирі залежить тільки від намісника.  Якщо намісник аскет, то і біля нього збираються монахи, іноки та послушники аскетичного складу характеру. Намісник ліберал — і братія ліберальна. Зауважу: брати і сестри, які з аскетичним нахилом характеру, ніколи не задержуються в ліберальних монастирях, і навпаки. Так є споконвіку. Також є монастирі про які братія, яка там несла послух, виражалася, що це колгосп — одна робота і ніякої духовної підтримки.

Про жіночі монастирі нічого не можу сказати, так як від сестер нічого такого не чув. При виборі монастиря на це все  обов’язково потрібно зважати, інакше почнеться біганина в пошуках кращого життя.
 
Також, перш ніж піти в будь-який монастир навіть «трудником», необхідно собі добре уяснити і запам’ятати: добровільний прихід в монастир є ДОБРОВІЛЬНОЮ ЗДАЧЕЮ СЕБЕ В РАБСТВО.
 
Не усвідомлення такої простої істини спричиняє важкі духовні травми, і навіть ненависть до монастирів.

Щоб вибрати монастир — добре потрудитися в різних монастирях в Божу Славу, і з часом стане все зрозуміло. Після таких безплатних трудів може відкритися, що бажання стати монахом — ілюзія.

Добре йти в монастир порадившись зі старцем. Та нажаль зараз той час, коли старців тяжко знайти, а младостарців, які самі не знають що вони роблять, багато на кожному кроці. Причина цьому «совєтска» влада. Але надіюсь, що років через десять положення виправиться, значна частина младостарців набуде досвіду і Господь дасть їм дар прозорливості за їх духовні подвиги, і буде кому окормляти паству.

Тепер щодо «найти/увидеть её». В монастир ідуть не дивитися на неї, а чистити душу і при необхідності ламати її. Адже, з Ваших слів, я так зрозумів, Ви хочете себе пізніше явити світові, тобто, набути якоїсь слави. В монастирі це не проходить. Монастир для того, щоб душу загнати в кут, щоб вона не висовувалася і смиренно чекала Божої милості на спасіння.

З намірами явити себе світу треба йти на помости естради. Там, якщо біси звернуть увагу на Ваші старання, обов’язково відбудеться «явление миру».

В монастир ДОБРОВІЛЬНО ЗДАЮТЬ СЕБЕ В РАБСТВО для того, щоб набути смиренності, та навчитися надіятися на Бога. Це процес, який тягнеться від початку поступлення в монастир до останнього подиху. Для цього треба сховати свою душу подальше від спокус світу. Таким сховищем і є монастир.

СПАСИ ВАС ГОСПОДИ!
 
ДЛЯ ПЕРЕВОДА ИСПОЛЬЗУЙТЕ Google